Install Steam
login
|
language
简体中文 (Simplified Chinese)
繁體中文 (Traditional Chinese)
日本語 (Japanese)
한국어 (Korean)
ไทย (Thai)
Български (Bulgarian)
Čeština (Czech)
Dansk (Danish)
Deutsch (German)
Español - España (Spanish - Spain)
Español - Latinoamérica (Spanish - Latin America)
Ελληνικά (Greek)
Français (French)
Italiano (Italian)
Bahasa Indonesia (Indonesian)
Magyar (Hungarian)
Nederlands (Dutch)
Norsk (Norwegian)
Polski (Polish)
Português (Portuguese - Portugal)
Português - Brasil (Portuguese - Brazil)
Română (Romanian)
Русский (Russian)
Suomi (Finnish)
Svenska (Swedish)
Türkçe (Turkish)
Tiếng Việt (Vietnamese)
Українська (Ukrainian)
Report a translation problem
Nämä mustelmat, arvet lyöntien häviää
älä enää lyö
Vaan siltikin sieluun henkinen kipu jää
älä enää lyö
Eihän siinä muuten ois mitään, mut alan ennemminki aina miettiin poikaystävän tunteita, et eiks se enää tunnekaan samoin kuin mie sitä kohtaan. Ja poikaystäväni on kyl aiemmin sanonu rakastavansa mua.
Tekeekö teijän poikaystävät/tyttöystävät näin, et onks tää normaalia ko luulis, et toinen vastais, et miekin sinnuu tai ainakin näin kuvittelisin?